Få din fars tillstånd att lösa upp ditt äktenskap...
...och jag blir lika våt av åtrå som du är nu.
Ditt önskemål om älskad dotter gör mig glad.
Ta bort bördan vi talade om.
Vill du inte att ditt barn ska födas? - Det är en röd flaska...
-...jag vill att innehållet byts ut. - Din hustrus slav smög ut i natten...
...och höll nåt bekant i handen.
Jag vet vad jag håller i. Och avsikten med den!
Låt dem dö på arenan...
- Vi ska till arenan i Capua. - Låt mig presentera Gannicus!
Äntligen möts vi på arenan som Melitta alltid fruktade.
- Låg du med henne? - Oenomaus.
Det här landet ska få lida tills Rom faller i aska!
- Spartacus...! - Var är min far, Gaius?
- Hjälp mig! - Spartacus har dödat honom.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator, Simontax och FRiEND
www.SweSUB.nu - Texter på ren svenska
De lever!
- Hämta medikus! - Lägg om såren!
Arenan är nerbränd. Med många romare i askan!
- Rhaskos då? - Han dog en värdig död.
Med svärd i hand och blod i sinnet.
Blev du inte skadad?
- Gudarna gillar mig, lillen. - Kalla mig det igen...
...och de ska vända dig ryggen.
- Kan vi bota hans skador? - Nasir hade bara ett sår...
Den här mannen borde inte vara vid liv.
Han heter Oenomaus och han är mer än en vanlig man.
Låt oss hoppas att gudarna tycker likadant.
Drömmer jag än?
Om du gör det... Ska jag aldrig väcka dig...
Sen gav den vika. De skrek och viftade som barn-
-när arenan stod i lågor runt dem.
Doften av rök och död når ända till Roms hjärta!
Oroa dig inte.
Oenomaus är en titan. Han ska höja sitt svärd en dag igen.
Och slåss vid din sida?
- Om han väljer konflikt med romarna. - Konflikt?
Du har stake nog att konkurrera med Jupiter.
Några vilsna slavar är inte mer än surrande flugor runt en tjurs arsle.
Missade han att han fick arenan på sig?
Rom består mer än några få träbalkar.
Om er sak går ut på att förkorta livet går ni mot en säker seger.
Varför valde du att hjälpa oss om du tror det?
Du feltolkar mitt val som återbetalning av en skuld till Oenomaus.
Utan den...
...hade vi inte talat med varandra.
Han har rätt. Vi hade fel som trodde på hans motiv.
Nasir försökte ta mitt liv, och nu litar vi på honom.
Gannicus kanske också kan övertalas.
Eller också skulle du dödat honom i arenan.
Vittnen i Rom intygar att testamentet beviljar familjen-
-bostad i Rom och gården här i Capua.
Dessutom vingården i Atella, fyrtio getter i Pompejis berg-
-20 nötkreatur... - Vad är boskapen värd?
Niotusen dinarer, beroende på överenskommelse.
Skicka dem till torget och utfäst en belöning för vetskap-
-som leder till att Spartacus fångas.
Ursäkta mig, pretor, men lagen ger dig inte befogenhet-
-att disponera de här tillgångarna.
Du vakar över senator Albinius ägodelar tills hans arvinge blir gammal nog.
Lagar måste anpassas efter högre ändamål...
...om Spartacus ska få betala för vad han gjort.
Pladder ökar bara smärtan hos sörjande hjärta.
Ursäkta. Din fars minne bleknar inte. Hela Republiken sörjer hans bortgång.
Lämna oss.
Vad gör dig mest sorgsen?
Att du aldrig kan omfamna din far igen?
Eller för att han inte kan upplösa vårt äktenskap till förmån för Varinius?
Jag har gjort ett allvarligt misstag.
Och gudarna har straffat mig genom att döda min far.
Det räcker inte. Skälet till att du inte är med din far är barnet i ditt sköte.
Mitt barn. Min arvinge. Skydda honom med ditt liv...
...eller se det gå om intet.
Vi måste ge sken av sorg under de föreskrivna dagarna.
Jag vill inte att du stinker sorg. Gå och bada.
Rapportera.
Ytterligare hundra kroppar drogs ut från arenan.
Det här hittades i ruinerna.
Varför är vi så få?
Fler kommer från Neapel vid mörkrets inbrott. Men många har flytt.
Bryter de eden till Rom?
Rädsla och panik har regionen i sitt grepp, och våra män.
Många tror att Spartacus släpper lös gudarnas vrede.
En meningslös sak. Legioner kunde återvända för att stiga i rang-
-ändå dör de för Spartacus och hans män.
Ursäkta, men som jag sa till Marcus innan han dog:
"Gladiatorer är mer än vanliga fångar."
Tre av dina män skulle inte mäta sig mot en med den träningen...
-...trots deras iver att dö. - Nej.
Var inte du en gång med i brödraskapet på arenan...
...och tränade här som de?
För evigheter sen.
Ge då en lektion... och lev upp till skrytet.
Syriern vill smaka på sitt blod.
- Kom igen! - Börja!
Kom igen!
Jag ansågs som den lägsta i brödraskapet.
Om jag bara hade en armé av din tarvliga natur.
Andra delar min natur.
Män blott till namnet, ett ord som döljer deras sanna natur av galna djur.
En sån styrka under mitt ledarskap...
...kan visa sig användbar i dessa svåra tider.
Senaten skulle fnysa åt att sänka nivån till dynga och skit.
Som de fnyser åt mycket som ärelystna män måste godta.
Ska du ge dig av?
På begäran av pretorn.
Han lyckliggör Ashur med välförtjänt ynnest.
Om han bara gav sörjande hustru sån nåd.
Det är svårt att förlora en far.
Jag kände aldrig min...
Hur kunde Glaber veta om skålörten i Ilithyias sängkammare?
- Gudarna kanske talade till honom. - Du glömmer din ställning.
Nej... Jag säkrar den.
Du säkrar inget utan mig, din jävla syrier.
- Lyd inte mina order igen och... - Dina order är vatten värda.
Jag är Glabers man nu.
Om jag berättar att du visste om hans hustrus avsikt...
...att beröva honom hans ofödda barn.
Eller att gudarna inte hade nåt med att Oenomaus kom hit...
Du lever fortfarande...
...för att jag inte viskat dina hemligheter i pretorns öra.
- Ashur... - Se det som vänlighet.
En som ska återbetalas...
- Gör det ont? - Några rispor och skrapsår...
...som snart är ett minne blott.
Tänk om alla ärr kunde försvinna så lätt.
Jag ser inga ärr.
Du riskerade allt...
...för en blek skugga av den kvinna du en gång älskade.
Låt oss då tända solen... och besegra mörkret med dess värme.
- Sluta! - Naevia...
De har tagit allt från mig...
Till och med din beröring...
Jag har hört berättelser om dina segrar på arenan.
Dagar sedan länge glömda.
Mira sa att du var där nyss. Du var visst bödel åt romarna.
Jag var där för en broder och såg till att han fick en hedervärd död.
Och Rhaskos? Gick han samma öde till mötes?
Betydde han nåt för dig?
Han gav mig högre ställning. Jag gav honom välbefinnande.
Det verkar som om den överenskommelsen nått sitt slut.
Jag vill ha ny överenskommelse. Med en man av större värde...
Jag har ingen ställning bland dessa män och söker ingen sån.
- Men du är en av dem. - Jag vill tala med en gammal vän...
...inget mer.
Vi är här, i Vesuvius skugga.
En ensam man på toppen kan se långt åt alla håll.
- Vi upptäcker romarna fort. - Finns det en väg till bergstoppen?
En smal men lättrampad stig. Resten är klippor, oöverstigliga utan vingar.
Vi väljer tre män som har många års stridserfarenhet.
De bestämmer över utkiksplatserna.
Det finns bara en ingång till templet. Romarna kan lätt fånga oss därinne.
- Det sträcker sig tunnlar under oss. - Vi kanske kan gräva utanför templet.
Några bågskyttar skulle hejda romarna lämplig tid om en gång byggdes.
Hur många av er är bra på att skjuta?
- Vi har inga pilar i arenan. - Ni strider inte där längre.
Inte heller kan du smida ett svärd av ett träd.
Då gör vi vapen av det naturen erbjuder. Med övad hand undervisar vi dem.
Vi kan öva tills gudarna tar oss. Husslavar blir aldrig gladiatorer-
-nåt vi har ont om nu. Vi behöver stridande män.
Det kanske är dags att ta upp planerna på Neapel igen.
Och slavskeppen från utländska krig.
- Ska du anfalla hamnen med så få män? - Vi raserade arenan med färre.
Ta två män och de pengar vi har.
Muta folk i Neapel för att få veta vilka skepp som snart anlöper.
Förlåt. Jag vill inte avbryta samtalet.
Kan jag inte dricka det där, har det inget värde. Jag vill bara ha vin.
- Vi har inget. - Då är jag i sanning bland de fördömda.
För båda två? Jag är en hora, ingen dåre.
- Får jag ett ord? - Fan ta dina ord!
Det är inte med dig jag vill tala.
Jag har ett erbjudande. Ett som passar dina speciella talanger.
Förlåt.
Jag trodde inte du behövde bada med sorgedagar ännu kvar.
Min make befaller det, i trots mot traditionen.
Stanna.
Jag vill ha ditt sällskap.
- Din ögon avslöjar gråt. - Händelser tynger hjärtat.
Och är nära att krossa det.
Varför varnade inte gudarna för Spartacus anfall? Eller om fars...?
Straffar de mig?
Ett liv, för det jag planerade att ta.
Vi bär båda våra handlingars börda.
Om gudarna försatt oss på drift-
-måste vi tillsammans återfinna kursen till deras stränders välsignelse.
Varinius har vänt sig ifrån mig.
Gaius... Jag tror inte ens gudarna kan vända bort hans hat till mig nu.
Återta rollen som älskande hustru.
Underkasta dig hans vilja...
Det kommer en dag när han glömmer sitt hat.
Ett ögonblick, om än flyktigt, vi ska ta vara på.
En gång drömde jag bara om din hals mellan mina händer.
Nu är din andedräkt allt som ger mig liv.
Jag viker inte från din sida, förrän min make kallar mig till dödsriket.
Jag har sett den blicken. Den föll ofta på mig, när vi ännu var hos Batiatus.
Du kände Gannicus där, åratal innan jag kom.
- Vad anser du om mannen? - Han är en mästare, som vi en gång.
- En välsignelse för din sak. - Han säger att han tvivlar på den.
Som alla andra. Men du hittar alltid nåt som övertygar oss.
Vi har gjort det omöjliga.
Vi har raserat arenan i Capua.
Ett romerskt monument byggt på slavars ryggar.
Vi har utdelat ett hårt slag mitt i hjärtat på vår fiende.
Men...deras styrkor är ofantliga.
Lika ofantliga som deras önskan att låta friheten malas under klacken.
En dag, kanske snart, slår de tillbaka.
- Hur undviker vi dem? - Det ska jag inte göra.
- Hur då? Är det sant? - Ska vi möta det mäktiga Rom-
-vill jag göra det här, i skuggan av Vesuvius. På våra egna villkor.
Ingen får vara overksam. Vi måste förbereda oss på vad som kommer.
- Vad ska ske? - Vad händer med oss?
Riktiga vapen fattas. Gör vad ni kan av trä och sten tills fler kan skaffas.
Jag vill att tunnlarna under oss förlängs, för de behövs vid flykt.
Att än en gång lyssna till sitt hjärta.
Nu förstår jag varför en man kan riskera allt för en sån sak.
Om inte du och de andra varit, hade jag stupat på arenan.
Och aldrig sett hennes ansikte igen i det här livet. Det glömmer jag inte.
Inte heller din lögn som tvingade henne kvar på det där stället en dag till.
Hon är trygg nu. Allt annat är oväsentligt.
Tror du att några ord kan ändra det skedda? Då är du dummare än jag trodde.
-...bli farligare än tusen män. - Förlåt. Misstaget var mitt...
...som gav tröst åt en jävla galler.
- Du gav skit! - Sansa dig!
Crixus!
- Jag trodde det här var över. - Såren dröjer kvar.
Jag far till Neapel och hoppas nå högre ställning bland bättre män.
Du behöver inte frukta romarna. Dina egna män försöker döda varandra.
Ni vet vad som ska göras. Gör det.
Gannicus. Ett ord med dig.
- Vill du att jag kämpar? - Att du jagar.
Var och en har sin uppgift. Vår är att skaffa kött.
Du talade om en skuld till Oenomaus.
- Räckte det inte att rädda hans liv? - Det får han avgöra.
Du är fri. Dina beslut fattar du själv.
Som när du stod på arenan för att döda dina bröder.
Vad förde din hand? Äran, som du påstår, eller löftet om pengar?
Som inte togs emot. För jag valde att inte döda er på arenan.
Och nu är mitt hederssvärd, min frihet för evigt begravda under dess spillror.
Frihet är inte träpinnen man ger en lydig hund, utan alla män förtjänar den.
Vi är gladiatorer, som bara förtjänar samma död som de liv vi har tagit.
Så var det inte alltid för mig.
Jag levde fri en gång i Thrakien.
Med hustru och löfte om barn...
- Vad hände med henne? - Batiatus tog hennes liv.
Jag tog hans i gengäld.
Då jämnar det ut sig.
Glaber dömde oss till slaveri och jag vilar inte så länge han andas.
Är det därför du provocerar romarna?
- På grund av kärlek till din kvinna? - För kärlekens skull.
Det viktigaste skälet av alla.
Ett som dragit många män i avgrunden.
Du har skrämt bort villebrådet. Jag klarar mig bättre ensam.
Håll upp svärdet! Låt det falla och fall för evigt bredvid det! Igen!
Jag vill inte att du slocknar av hettan.
Tack.
Jag vill inte heller se dig i strupen på Agron.
Hade han fått sin vilja fram hade du varit kvar i gruvorna.
- Han kanske hade rätt. - Säg inte så.
Tänkte du inte likadant efter i natt?
Hotade en sån tanke, skulle jag riva ut den ur hjärnan med blotta händerna.
Allt som spelar roll är att kvinnan jag älskar står framför mig igen.
Gör hon?
Eller bara en blek ande, som fortfarande hemsöker hennes kropp?
Är du tokig? Hundratals döda, en raserad arena, och du föreslår det här?
Lucretia som framstupa på torget ber gudarna pissa på lågorna som ännu ryker.
Ursäkta, unge Seppius styrs bara av sitt passionerade hjärta.
Gudarna märker säkert hans brist på tro.
Vi måste ödmjuka oss inför gudarna för att återfå deras gunst.
Ritualer kan lugna folkets fruktan, som stillas bättre av Spartacus infångande.
Mina män finkammar trakten och handlar i stället för att be.
- Som de gjort i månader utan resultat. - Dina har inte lyckats bättre.
Sant.
Den enda som tjänar på vår splittring är mannen som åsamkar oss skada.
Som känns intensivt.
Din fars vägledning och lugna råd saknas mycket.
Hans frånvaro från världen har ställt den på ände.
Seppia kände så, när vår kusin Sextus rycktes från livet av Spartacus.
Och hon återupplever ögonblicket vid Mercatos bortgång.
- En vän till familjen sen hon var barn. - Alltför många har förlorats.
Inga fler av vikt ska följa efter. Låt oss bortse från vår split-
-slå samman våra män och övermanna Spartacus och hans mordiska skara.
Ja, för folkets bästa! Staden ska prisa er båda så att det hörs till senaten.
- Jag vill rådslå med Varinius. - Han som galopperade till Rom-
-medan arenans stenar ännu föll?
Varinius tar avstånd från allt som har hänt här, inklusive dig.
Ta min hand och låt därmed mer varaktiga band knytas.
Jag överväger ditt förslag och svarar i morgon. En natts vila...
Kärleksfull syster kan påverka broder där andra misslyckas.
-...och allt står klart på morgonen. - Seppius...
...jag bjuder också in din syster.
I hopp om att vinna mer kraft ur två sårade hjärtans pulsslag.
Så omtänksamt. Bättre tröst finns inte för en kvinna än i famnen på de nära.
Det skulle vara till stor tröst. Tack.
Jag ordnar besöket.
Din hustru tänker snabbt.
Seppia ser saken som sin egen, Seppius också när hon säger det.
Ja. Din inbjudan kan visa sig vara välkommen hjälp.
Kom, jag har annat att diskutera med dig.
Sa jag inte det till dig?
Tillsammans ska vi befria oss från den här avgrunden.
Jag ser inte mannen.
- Är du säker på att han lever? - Det var fyra till utom honom därnere.
Han gillade inte sällskapet.
Minnet av dem är inristat i hans kött tillsammans med andra själar han tagit.
- Vad vill ni med ett sånt odjur? - Vad jag vill egyptiern rör dig inte.
Jag kommer på uppdrag av pretor Gaius Claudius Glaber.
En ståtlig titel.
Men utan hans närvaro, kan jag inte bryta min vakt.
Självklart.
Om du inte har nåt emot att vänta här med mina män-
-tills jag återvänder med honom?
Nåja, dagen har varit lång och varm.
Jag ska få mig lite skugga... och vin...
...för att kyla ner överhettade bekymmer.
Vi ska få ut dig i ljuset, min vän.
Och ge dig ett ändamål...
Du måste hålla din vänstra arm stadig.
Dra emot kinden, håll andan, och släpp.
Ett nytt försök.
Dra emot kinden...
Djupt andetag...
...och släpp.
Släpp inte strängen med ett ryck.
Låt den i stället sakta glida av fingrarna.
Med övning, blir du som gudinnan Diana, anfaller fiender från avstånd.
Donar! Jag följer med dig.
Jag har inget intresse för bågen.
Vi låg tillsammans en gång och du tror att vi aldrig ska skiljas åt?
Du tror att jag är nån jävla galler.
Söker du Donars tillgivenhet nu?
Jag söker bara min plats i den här världen.
Inta den med dina egna händer då. Inte genom att sära på dina ben.
Om två veckor stannar ett fartyg här. Det är fyllt med tillfångatagna krigare.
Om några av oss utklädda till köpmän fick tillträde innan de lastas av...
- Det kan fungera. - Ditt arbete har gett resultat.
Allt är inte så bra. Det sprids nyheter på gatorna.
Glaber har höjt belöningen för dig till 9000 Dinarer.
Det verkar som du endast har fångat Roms uppmärksamhet.
Du kommer att märka att det inte är så bra.
Var inte gallerna illa nog?
Jag har hört många berättelser om den obesegrade gallern.
En fin titel.
Ändå minns jag dig utan seger...
...när vi mötte Solonius män under öppningen av arenan.
Sant. Jag belönades inte med seger.
Men jag har ännu inte besegrats i en riktig match.
Vi kanske kan få till en.
Kanske det.
Det värmer hjärtat att veta att du var mästare.
Det visar hur mycket du tyckte om det.
Men jag är överraskad av att se dig här.
- Under en thrakers ledning. - Spartacus har öppnat mina ögon.
- Vi står tillsammans. - Varför sitter du då-
-när han och skogshuggarklunsen välver planer som påverkar alla?
Jag har andra bekymmer.
Naevia är din kvinna.
Jag minns henne när hon ännu var en orörd blomma.
Vad orsakade att hon blev så illa behandlad?
Mina handlingar.
Och att Lucretia upptäckte dem.
Dem vi älskar får alltid betala de högsta priserna.
Du borde ta henne långt från Spartacus och hans idiotiska sak.
Innan han får er alla dödade.
Oenomaus vaknar.
Jag är bara här för att tala.
Vad kan nånsin ha mening nu?
Att Melitta väljer dig.
Att ditt hjärta betydde mest.
Varför var hon då med dig den natten hon dog?
För att skåla en sista gång innan jag såldes till Tullius.
Var det den enda anledningen?
Vad som än hände mellan oss... bär jag skulden till.
Inte hon. Aldrig hon.
- Jag älskade dig som en bror. - Och jag dig.
Nej.
Du är en man som endast står dig själv närmast.
Och skulle bedra gudarna för att få vad han ville.
Jag kanske var en dåre.
Som nånsin har trott annat.
Jag ser det varje gång jag sluter mina ögon.
När Spartacus kastar sitt spjut.
Cossutius sista andetag...
Och Mercato... Stackars Mercato...
Han kommer verkligen att bli saknad.
Ursäkta. Jag babblar som om jag var den enda som förlorat nån-
-medan du sörjer din fars bortgång.
Hjärtat är överväldigat av hans frånvaro.
Du skall omfamna honom igen. Som jag skall med Mercato...
...och älskade kusin Sextus.
På dödsrikets stränder.
Där min make Quintus tålmodigt väntar.
Och med honom massor av viktiga romare.
Alla berövade det här livet för tidigt av en gemensam fiende.
Åldersskillnaden mellan oss är stor.
Men tro inte att jag är naiv.
Din inbjudan rörde inte sorg, du ville få mig att rubba min brors position.
Han har klargjort att han själv ska föra vår gemensamma fiende inför rätta.
Och det är inte lätt att rubba hans beslut.
Du har avslöjat två gamla kvinnors dolda planer.
Men våra hjärtan är sårade.
Och det delar vi oavsett ålder och erfarenhet.
Jag såg in i hans ögon... när Spartacus stod nere på arenan.
De brann med en eld som skulle kunna sluka världen.
Och det ska de.
Om goda män kan lägga bort osämjan, och möta Spartacus tillsammans.
Som jag sa till din hustru, min bror kan vara väldigt svår.
Felen är inte bara hans.
Jag ångrar att jag inte har valt en mer angenäm lösning.
Men nu är jag helt och hållet för den.
Jag ska prata med honom. Och försöka få honom med dig.
Mycket välkommen nyhet, inte sant, Gaius?
Ja... mycket välkommen.
Du är en ljusstråle, i ett hus som fastnat i skugga.
Ursäkta mig.
Trängande angelägenheter påkallar min uppmärksamhet.
- Du är välsignad med en sån make. - Gudarna ger bara vad som förtjänas.
De män du begärt är samlade.
Kom då. Jag vill se att de håller vad du lovade.
Gannicus byte tillreds.
Kom, vi hämtar mat.
Du har slipat till en fin egg.
Liv kan lätt avslutas om den används mot kött.
- Naevia... - Det namnet betyder inget.
Hon var en annorlunda flicka...
...ung och dum.
Sliten från den här världen med grov hand-
-och varm andedräkt mot halsen.
Det hon tvingades göra för att överleva...
Vi ger oss av härifrån.
Finner nytt liv på avlägsna stränder, långt från Roms skugga.
Det finns ingen plats dit minnen inte följer efter.
Jag kan inte fly från det här.
Vad vill du att jag ska göra?
- Stå overksam, och se dig tyna bort? - Nej, jag vill inte att du ska titta.
Jag vill att du ska lära mig.
Att andas igen. Att leva.
Att slåss.
Så att ingen man rör mig igen mot min vilja.
Och flickan vars namn stals, kan återkräva det.
Vi ska hämnas för det romarna gjorde.
Tillsammans ska vi se dem drunkna i floder av blod.
- Inget! - Inte här heller!
Lugna er!
- Vad står på? - Våra sista pengar saknas.
Skit i pengarna, kartan är borta. Vår position, planerna mot Neapel...
Nån vill förråda oss för belöningen Glaber utlovat.
Spartacus...
Gannicus.
Ska du gå utan att säga nåt?
- Jag har pratat med Oenomaus. - Vad bär du med dig?
Vatten. Kött som jag själv har fångat.
- Vår karta försvann när du var vaken. - Jag har sett dig stirra på den.
Jag är skyldig till många saker.
Men inte att förråda dödsdömd sak.
Ge upp den förbannade saken.
Jag visste att du skulle leda dem i döden till slut. Vill du göra det idag?
De är lojala.
En egenskap du verkar obekant med.
Nej! Kom inte emellan oss!
Jag ska visa vad en man med ett mål är kapabel till.
Ditt svärd.
- Du slåss på Dimachaerus sätt. - Tränad av självaste Oenomaus.
Låt mig gå. Eller testa färdigheterna en sista gång.
- Vi måste stoppa det här. - Spartacus har visat sin önskan.
Vi skall hedra den.
Spartacus!
Chadara!
Hon försökte smita iväg när alla andra stod orörliga.
Ett fint skott.
Jag ville bara skada henne.
Hon tog kartan...
Varför skulle hon göra nåt sånt?
Hon kände att hon inte tillhörde oss.
Hon sökte säkerhet nån annanstans.
Ursäkta. Du sa sanningen.
Det har inte alltid varit så.
Jag ger mig av nu...
...såvida du inte vill fortsätta slåss.
Gå. Tillräckligt med blod har spillts.
Stannar ni?
Det gör vi.
Då ska jag sörja er bortgång.
Är det klokt att låta honom gå?
Var man har rätt till sitt eget val.
- Gannicus har gjort sitt. - Och är fortfarande ett hot.
Vi har mött mycket värre.
Egyptiern och dina män har bevisat vad de kan.
Som utlovat.
Behandla slavarnas kroppar väl.
Väck ingen uppmärksamhet.
Ursäkta. Jag kunde inte vänta till morgonen.
Vill du diskutera mitt erbjudande?
- Jag är rädd att det är för sent. - Seppia...
Jag har sett hur nära ditt hjärta hon står.
Lämna det här livet med vetskap om att hon är säker...under mitt tak.
Mina händer ska göra det bekvämt för henne framöver.
Ord betyder inget längre.
Och jag har fått nog av dem genom dårar som tror att de är bättre än jag.
Sådana dagar är över.
Dina män är nu mina.
Och med dem samt mina egna är vägen rak till slutet för Spartacus.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator, Simontax och FRiEND
www.SweSUB.nu - Texter på ren svenska